EU:s ledamotsförsamling för regionala och lokala företrädare	Nätverket för övervakning av subsidiaritetsprincipen

Institution:
EU-initiativets rubrik:
Referens: (t.ex. KOM(2005) 112)

Syftet med subsidiaritetsprincipen är att se till att beslut fattas så nära medborgarna som möjligt, och på den nivå som bedöms vara lämpligast för att målen ska uppnås på ett så effektivt sätt som möjligt. Detta kräver att man hela tiden kontrollerar att EU-åtgärder kan motiveras i förhållande till de alternativ på nationell, regional eller lokal nivå som finns för att lösa problemen. I Lissabonfördraget utvidgades definitionen av subsidiaritetsprincipen inom EU genom uttryckliga hänvisningar till den lokala och regionala dimensionen. Nedanstående tabell är avsedd som verktyg för partner inom nätverket för övervakning av subsidiaritetsprincipen så att de lättare ska kunna bedöma om EU-initiativ överensstämmer med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Samtidigt kan den användas i arbetet för bättre lagstiftning. Det finns också en bilaga som redovisar relevanta informationskällor.

SV

1. TYP AV BEFOGENHET/RÄTTSLIG GRUND
Subsidiaritetsprincipen ska tillämpas enbart på de områden där unionen inte har exklusiv befogenhet (art. 5 EU-fördraget), dvs. delade och kompletterande befogenheter. I inledningen av en subsidiaritetsanalys måste det fastställas vilken typ av befogenhet som gäller för EU-initiativet. Detta innebär att det är nödvändigt att börja med att fastställa den underliggande rättsliga grunden. Den rättsliga grunden för ett EU-initiativ är en artikel i fördraget som ger EU-institutionerna behörighet att agera på ett visst politikområde. Det är särskilt viktigt att fastställa den särskilda rättsliga grunden för lagstiftningsdokument, men det är också relevant i andra fall, t.ex. för meddelanden, vitböcker och grönböcker. I dessa fall räcker det emellertid att bara fastställa de politikområden som nämns i relevanta avdelningar eller kapitel i fördraget. Den rättsliga grunden och befogenhetstypen kan fastställas med följande frågor:
1.1 Vilken artikel, avdelning eller vilket kapitel i fördraget utgör grundvalen för EU:s befogenhet att vidta åtgärder på det berörda området? (I pt. 1 i den bifogade tabellen redovisas artiklarna.)
1.2 Är befogenheten exklusiv, delad eller kompletterande? (se bifogad tabell) Om EU har exklusiva befogenheter ska endast förenligheten med proportionalitetsprincipen utvärderas.
2. SUBSIDIARITETSPRINCIPEN – "Bör EU vidta åtgärder?"
På de områden där unionen inte har exklusiv befogenhet ska EU vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, vare sig på central nivå eller på regional och lokal nivå, och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå (art. 5, EU-fördraget). EU bör endast agera om åtgärderna bedöms vara nödvändiga och ge uppenbara fördelar. Man kan bedöma om dessa två kumulativa villkor uppfylls genom att se närmare på följande frågor. Värdefull information för denna analys finns i konsekvensbedömningar (se bilagan, punkt 2) eller motiveringar och skäl i lagstiftningsförslag.
2.1 Är den föreslagna åtgärden nödvändig
eftersom frågan uppvisar gränsöverskridande aspekter som inte på ett tillfredsställande sätt kan regleras genom åtgärder av medlemsstaterna eller deras lokala och regionala myndigheter?
och/eller
eftersom åtgärder vidtagna av medlemsstaterna ensamma eller avsaknad av EU-åtgärder skulle strida mot fördragets krav eller på annat sätt avsevärt skada medlemsstaternas intressen?
och/eller
eftersom befintliga EU-åtgärder eller målinriktat stöd i sammanhanget inte räcker för att uppnå de fastställda målen?

2.2 Skulle den föreslagna åtgärden ge uppenbara fördelar, p.g.a. sin omfattning eller effektivitet, i förhållande till åtgärder på nationell, regional eller lokal nivå (t.ex. stordriftsfördelar, rättslig tydlighet, enhetlighet i rättstillämpningen osv.)?
3. PROPORTIONALITETSPRINCIPEN – "Hur bör EU vidta åtgärder?"
Unionens åtgärder får inte till innehåll och form gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördragen (art. 5 i EU-fördraget). De medel EU föreslår måste vara lämpliga och tillräckliga för att unionen ska uppnå de avsedda målen.
3.1 Man kan bedöma huruvida den föreslagna åtgärdens art och omfattning överensstämmer med proportionalitetskraven genom att se på följande frågor. Värdefull information för denna analys finns i konsekvensbedömningar (se bilagan, punkt 2) eller motiveringar och skäl i lagstiftningsförslag.
Är den föreslagna åtgärden lämplig för att uppnå de fastställda målen?
och
Är den föreslagna åtgärdens form (val av instrument) så enkel som möjligt för att uppnå de fastställda målen? (EU ska endast lagstifta i den mån det är nödvändigt. Om fördragets krav efterlevs och under förutsättning att det räcker för att uppnå de fastställda målen bör direktiv väljas framför förordningar och ramdirektiv framför detaljerade åtgärder, och åtgärder utan lagstiftningskaraktär (t.ex. icke bindande rekommendationer) bör väljas framför lagstiftningsåtgärder. Man bör i första hand välja att uppmuntra samarbete mellan medlemsstater, samordna nationell verksamhet eller komplettera och stödja sådan verksamhet med riktlinjer, mekanismer för informationsutbyte osv.)
och
Lämnar den föreslagna åtgärden så mycket utrymme som möjligt för nationella (dvs. centrala, regionala och lokala) beslut för att uppnå de fastställda målen? (Om fördragets krav efterlevs och under förutsättning att det räcker för att uppnå de fastställda målen bör EU-åtgärderna innebära alternativa möjligheter för medlemsstaterna att uppnå målen. Man bör se till att respektera väletablerad nationell praxis. Om det är nödvändigt att fastställa standarder på EU-nivå bör man helst fastställa miniminormer och ge medlemsstaterna möjlighet att fastställa striktare normer.)
3.2 Om du anser att den föreslagna åtgärden går utöver vad som är nödvändigt, vilket annat sätt att uppnå de avsedda målen anser du skulle vara mindre inskränkande?
4. BÄTTRE LAGSTIFTNING
4.1 Om en konsekvensbedömning åtföljer EU-initiativet (se bilagan, punkt 2) – anser du att den i tillräcklig utsträckning tar hänsyn till lokala och regionala aspekter? Ställer du dig bakom Europeiska kommissionens bedömning?
4.2 Skulle genomförandet av den föreslagna åtgärden innebära ekonomiska eller administrativa bördor för din förvaltning eller de ekonomiska operatörerna eller medborgarna i er region/stad/kommun? Skulle dessa kostnader stå i relation till de fastställda målen? Om EU-initiativen inte har utvärderats (vare sig separat genom en konsekvensbedömning eller direkt i själva initiativet): Ange om potentiella ekonomiska eller administrativa bördor enligt er åsikt bör utvärderas ytterligare, t.ex. genom samråd genom olika ReK-nätverk.
5. EU:s ROLL
Vilken roll bör EU spela på berörda politikområden, enligt er åsikt? (Bör EU t.ex. endast fastställa ramverket/huvudmålen eller mer detaljerade bestämmelser?) Bör EU spela en mer stödjande roll, t.ex. genom att samordna befintlig nationell politik, eller behövs mer omfattande och direkta EU-åtgärder? Behövs reglerande åtgärder, eller räcker det med andra alternativ än lagstiftning, t.ex. vägledande dokument från Europeiska kommissionen?

Bilaga

1.	TYP AV BEFOGENHET OCH RÄTTSLIG GRUND FÖR EU-INITIATIV

EXKLUSIVA EU-BEFOGENHETER (Artikel 3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt)
Politikområde	Rättslig grund (artikel i fördraget)	Obligatorisk ReK-remiss?
Tullunion	Artikel 31 i FEUF	NEJ
Fastställandet av de konkurrensregler som är nödvändiga för den inre marknadens funktion	Artikel 103 och 109 i FEUF	NEJ
Den monetära politiken för de medlemsstater som har euron som valuta	Artikel 127–138 i FEUF (Art. 3.4 i EU-fördraget)	NEJ
Bevarandet av havets biologiska resurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken	Artiklarna 3, 40 och 43 i FEUF	NEJ
Den gemensamma handelspolitiken	Artiklarna 206 och 207 i FEUF	NEJ
Ingående av internationellt avtal, (på ovan nämnda områden samt på andra områden, om ingåendet av avtalet föreskrivs i en unionslagstiftningsakt eller om ingåendet är nödvändigt för att unionen ska kunna utöva sin befogenhet internt eller i den mån ingåendet kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa)	Den rättsliga grunden kommer alltid att vara den artikel i fördraget som behandlar ämnet för avtalet samt artiklarna 216 och 218 i FEUF för förfarandet	NEJ

DELADE BEFOGENHETER (Artikel 4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt)
Politikområde	Rättslig grund (artikel i fördragen)	Obligatorisk ReK-remiss?
Den inre marknaden	Artiklarna 26 (allmänt) samt 46 och 48 (arbetstagare), 50 och 59 (etableringsfrihet och tjänster), 64 (kapital), 113 (beskattning) och 114 (allmän bestämmelse om tillnärmning) i FEUF (Art. 3.3 i EU-fördraget)	NEJ
Socialpolitik, i fråga om aspekter som anges i FEUF	Artikel 153 i FEUF (155 för avtal mellan arbetsmarknadsparterna)	JA Artikel 153
Artikel 157 om icke-diskriminering och jämställdhet mellan könen	NEJ
Artikel 19 i FEUF – åtgärder mot diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller tro, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.	NEJ
Ekonomisk, social och territoriell sammanhållning.	Artiklarna 175, 177 och 178 i FEUF, artikel 164 i FEUF för ESF (Art. 3.3 i EU-fördraget)	JA Artikel 175, 177 och 178 Art. 164 för ESF
Jordbruk och fiske, med undantag av bevarandet av havets biologiska resurser	Artiklarna 4, 40 och 43 i FEUF	NEJ
Miljö	Artikel 192 i FEUF (Art. 3.3 i EU-fördraget)	JA Artikel 192
Konsumentskydd	Artikel 169 i FEUF	NEJ
Transporter	Artiklarna 91 och 100 i FEUF	JA Artiklarna 91 och 100
Transeuropeiska nät	Artikel 172 i FEUF	JA Artikel 172
Energi	Artikel 194 i FEUF	JA Artikel 194
Område för frihet, säkerhet och rättvisa	Art. 67 (allmänt), 77 (gränser och rörlighet), 78 (asyl, alternativt och tillfälligt skydd), 79 (invandring) 81 (civilrättsligt samarbete), 82 (straffrättsligt samarbete), 83 (straffrättsliga bestämmelser), 84 (brottsförebyggande åtgärder), 87, 88 och 89 (polissamarbete) i FEUF (Art. 3.2 i EU-fördraget)	NEJ, men de nationella parlamentens subsidiaritetskontroll nämns särskilt i art. 69.
Gemensamma angelägenheter i fråga om säkerhet när det gäller de aspekter på folkhälsa som anges i FEUF	Artikel 168, särskilt vad avser åtgärder vidtagna enligt punkt 4 i FEUF.	JA Artikel 168.4
Forskning, teknisk utveckling och rymdfrågor	Artiklarna 182, 188 och 189 i FEUF	NEJ
Utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd	Artiklarna 209, 212 och 214 i FEUF	NEJ

KOMPLETTERANDE EU-BEFOGENHETER (Artikel 6 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt)
Politikområde	Rättslig grund (artikel i fördragen)	Obligatorisk ReK-remiss?
Skydd för och förbättring av människors hälsa	Artikel 168 i FEUF (utom punkt 4)	JA Artikel 168.5
Industri	Artikel 173	NEJ
Kultur	Artikel 167 (Art. 3.3 i EU-fördraget)	JA Artikel 167
Turism	Artikel 195	NEJ
Utbildning, yrkesutbildning, ungdom och idrott	Artiklarna 165 och 166 i FEUF	JA Artiklarna 165 och 166
Civilskydd	Artikel 196	NEJ
Administrativt samarbete	Artiklarna 74 och 197	NEJ

SÄRSKILDA EU-POLITIKOMRÅDEN
Politikområde	Rättslig grund (artikel i fördragen)	Obligatorisk ReK-remiss?
Samordning av den ekonomiska politiken	Artiklarna 2.3, 5 och 120–123 i FEUF	NEJ
Samordning av sysselsättningspolitiken	Artiklarna 2.3, 5, 148 och 149 i FEUF	JA Artiklarna 148 och 149 i FEUF

2.	RELEVANTA KÄLLOR FÖR KONSEKVENSBEDÖMNINGAR AV EU-INITIATIV

OBS!	Om det finns en "SEK"-hänvisning på framsidan av kommissionsdokumentet om initiativet innebär det att en konsekvensbedömning utförts.

2.1	Avsnittet om "Bättre lagstiftning" på Europeiska kommissionens webbsida:

http://ec.europa.eu/governance/better_regulation/index_sv.htm

Se särskilt avsnittet "Konsekvensbedömning" i menyn till vänster.

2.2	Avsnittet om "Konsekvensbedömning" på Europeiska kommissionens webbsida:

http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm

Se särskilt "List of impact assessments" i menyn till vänster.

2.3	Konsekvensbedömningar kan också återfinnas via Prelex webbsida:

http://ec.europa.eu/prelex

Prelex är en databas över mellaninstitutionella förfaranden som följer de viktigaste skedena
i beslutsfattandet inom kommissionen och de övriga institutionerna.

_____________

Administrativa bördor är kostnader som betalas av företag, ekonomiska operatörer, medborgare och offentliga myndigheter i samband med efterlevnaden av de informationskrav som lagstiftningen innebär, kostnader som de inte skulle ha drabbats av om inte lagstiftningen funnits.

Enligt artikel 4.3–4.4 har unionen exklusiva befogenheter på dessa områden, men detta får inte hindra medlemsstaterna från att utöva sina befogenheter.